- Kommer du någonsin att träffa någon? - Aldrig.
- Inte någon! - Men han, då?
Jag har aldrig träffat honom.
Det är otroligt! Jag trodde aldrig att min egen-
-begravning skulle vara så tillfredsställande.
Och din karriär fick ett lyckligt slut.
- Vet du varför folk ser dig som en vara? - Alla dessa rynkor, linjer och gråa hårstrån.
Du kan sabba vilken fest som helst!
Nej, nej, mina vänner. Detta är en bra plats.
Kvinnor, kvinnor och kvinnor.
Den oändliga hungern efter kvinnors kärlek.
Så gott som alla mina saker.
Det verkar som om du har fått ett kärleksbrev från någon av dina andra flickvänner.
Jag har inga andra flickvänner, Sherry. Kom igen.
Okej, jag fattar.
Nej, det gör du inte. Men det är okej.
Det är sådan du är, du kommer aldrig förändras inte.
Jag tror inte att jag vill vara med... Någon som dig längre.
- Vad vill du ha, Sherry? - Vad vill du ha, Don?
Jag menar... Jag är som din älskarinna. Fast vi är inte gifta.
Se på din vän, Winston. Det verkar som om de har det bra.
Vill du inte ha en familj?
Är det vad du vill ha?
Jag vet inte vad jag vill ha... Jag vill bara ta reda på det helt själv.
- Helt själv? - Ja.
Jag kanske ringer dig någon gång.
Sherry?
- Vad har jag gjort? Han, då? - Samma som du.
- Frågade ingen dig? - Han kan inte fråga när han är död!
Han lever! Han gjorde det för publiciteten!
- Det gjorde han inte alls! - Det är ni som är skilda här!
Vem jag är?! Jag är hans tjej! Hans tunga har rört mina läppar!
Jag är den enda han älskat i hela sitt liv!
Han älskade dig så mycket att han gick från dig till en annan.
Han älskade mig! Och gick ifrån dig!
- Hora! - Slampa!
Luder!
Nej, nej, nej!
Ja?
Hej, Winston. Är du på jobbet?
Javisst, självklart.
Nej, jag vaknade precis.
Kommer du inte in på sidan?
Ja, jag kommer.
Ja. Kaffe skulle vara gott.
En kopp etiopiskt kaffe?
Okej.
God morgon.
God morgon, Don!
Hej på er. Håll ögonen på era flingor.
- Hur mår du? - Jag mår bra.
Winston är där bak. Vid sin dator. På kontoret.
Tack, Don.
- Hur är det, Winston? - Hej. Jag kommer inte in på sidan.
Jag behöver dina kunskaper.
- Okej, vad är problemet? - Allt kraschar på sidan med brottsböcker.
Klicka på... Ja. Du ser? Varje gång man försöker så...
- Kör hårt, "Sherlock". - Coolt.
Det här är min sorts information. Jag älskar Internet.
Hela världens information. Genom ett enda klick.
Säkert att du inte vill ha en dator hemma?
- Nej. - Det är konstigt.
En man som tjänar pengar på datorer men har inte en i sitt hus.
Coolt. Det här är häftigt. Man kan använda detta till-
-skriva en deckarroman eller lösa ett svårt brott.
Don? Mår du bra?
Va?
Är något på tok?
Det är nog inget.
Ett kärleksbrev från en av dina damer.
Något sådant, ja.
Jag ska läsa det för dig.
"Käre Don. Ibland kan livet bjuda på konstiga överraskningar."
"Det har nästan gått tjugo år sedan vi senast såg varandra"-
-"men det är något jag måste berätta."
"För många år sedan när vårt förhållande var slut,"-
-"upptäckte jag att jag var gravid. Jag bestämde mig för att inte göra abort"-
-"och jag fick ett barn. En son. Din son."
"Jag bestämde mig för att uppfostra honom själv eftersom det var slut mellan oss."
"Min son är nästan nitton år nu. Han är blyg och förtegen,"-
-"till skillnad från dig, men en känslofull och underbar person."
"För några dagar sedan så åkte han iväg på en mystisk resa."
"Men jag är säker på att han letar efter sin far."
"Jag har knappt berättat något om dig. Men han är påhittig och har fantasi."
"Hur som helst, om detta är din rätta adress... Jag tyckte att du borde få veta."
Det finns ingen signatur.
Och ingen adress.
Gratulerar, du är en far!
Du är verkligen upprörd. Får jag se?
Rätt adress. Det är handskrivet.
Textad... Rött bläck på rosa papper.
Maskinskrivet.
Välskrivet. Underligt...
"Käre Don. Ibland..."
Fan, poststämpeln är för svag för att läsas.
Du har inte en aning vem det kommer ifrån?
Nix.
Inte alls.
Du är ju en Don Juan, en kvinnotjusare.
Don Juan...
Jag måste gå.
Får jag behålla brevet? Som bevismaterial? Ledtråd?
Don?
Hejsan.
Trevligt att se dig.
Ganska ensamt härinne, nu.
Får jag?
När kommer Sherry hem?
Nej... Hon har åkt.
Vad menar du? Åkte hon på en resa?
Nej, jag menar att hon har åkt.
- Beklagar, kompis. - Ja, jag också.
Tror jag.
Vi känner ju Sherry, det sista ordet är inte sagt än.
Förmodligen inte.
Hur som helst, du har ju aldrig haft problem med att hitta intressanta kvinnor.
Det är så ditt liv har varit, du är en Don Juan.
Snälla, Winston. Sluta säga så.
Jag har kollat brevet. Kollat stämpeln med mitt mikroskop.
Den är för svag för att läsa, men frimärket har hackspett som symbol.
Vad betyder det för dig? Någonting?
Då så... Vad jag tycker att vi ska göra är kolla möjligheterna.
Det är nog någon som spelar mig ett spratt, Winston.
Om inte... Spelar ingen roll.
Det är så mystiskt. Skriva ett sådant här brev utan att signera?
Vill du inte veta vem som är mor till din son?
Min hypotetiske son? Nej, Winston. Det vill jag inte.
- Okej. Då släpper vi det. - Kan vi det?
- Klart att du kan. Okej. - Bra.
Vi släpper det.
Hur kan du veta något sådant? Du måste se det här som ett tecken.
- Vad för tecken? - Riktningen i ditt liv.
Från denna stund.
Du måste lösa mysteriet och hitta vilken kvinna du fick barn med för 20 år sedan.
Winston.
Var är den skivan jag spelade för dig?
Får jag?
Det här är bra. Etiopiska ljud, bra för hjärtat.
Kom över imorgon. Lite söndagsbrunch.
Så ska vi prata och planera lite om det här.
- Allt finns där. - Gå hem. Lämna mig ifred.
Okej, jag älskar dig också.
Jag tror att din fars riktiga namn är Sam Spade.
- Min pappa är inte Sam Spade. - Nej.
- Tror du att han är Sherlock Holmes? - Nej.
Jag vet att han är en av de berömda detektiverna. Mike Hammer?
Nej, inte Mike Hammer.
Jag vet! Dovomite.
- Nej, inte Dovomite. - Inte?
Han är nere.
Håll ögonen öppna. Han kanske är Dovomite.
- Nej. - Mona.
Tack så mycket. Det var så gott.
- Ingen orsak. - Verkligen?
När är det middag?
- Du är världens mest perfekta kvinna. - Hej, en sak ska du veta: Hon är min.
Kom igen.
Inga cigaretter.
Det är därför du har sådan aptit. Din kvinna lagar för god mat.
- Jag vill se på brevet. - Jag brände det igår. I mikron.
- Ja, lilla Rita? - Pappa! Du röker igen!
Nej, nej, nej. Det här är något helt annat. Billigare.
Får se på den där.
- Han har rätt. Något helt annat. - Där ser du.
Mamma sa att du inte får röka tobak mer.
- Ja, jag har slutat. - Aldrig.
- Aldrig. Ingen tobak, jag lovar. - Okej.
Kom igen, låt mig se det mystiska rosa brevet.
Okej. Vad jag vill att du ska göra är att göra en lista.
En lista?
Jag behöver alternativ, vem det kan komma ifrån.
Du ger mig en lista med alla dina flickvänner från den tiden,-
-så kan jag planera allting.
Jag tror att jag går hem, Sherlock. Förstör bara brevet när du är klar.
Jobba på listan!
Hej, Winston.
Vaddå för lista?
Nej, jag har inte ens tänkt på den.
Pratar du med en mobiltelefon?
Ja. Kan jag ta listan?
- Visst. Varför inte. - Bra. Vänta en stund.
Ingen annan information om var de kan vara?
Nej. Det är var de bor, var deras familjer bor.
- Det är allt jag kommer ihåg. - Bra. Riktigt bra.
- Okej, ursäkta för det där. - Det är okej.
Jag går igenom detta. Efter imorgon har jag allt.
Frossa så mycket du vill.
- Don, min lunchrast är snart slut. - Förlåt. Hur går det?
Jag har all info här, baserat på din lista. Och hela planen.
Deras adresser. Deras namn som gifta. Och deras jobb på vissa.
- Men jag har tråkiga nyheter. - Vaddå?
Michelle Pepe dog i en bilolycka.
För fem år sedan.
Jag hittade namnet på kyrkogården där hon finns.
- Jag älskade henne. - Beklagar.
Jag har all information om de andra fyra.
Det är...väldigt imponerande, Winston. Jag kan inte fatta att du gjorde allt detta,-
- men vad ska jag göra åt saken? - Titta. Allt är planerat. Titta.
Reservationer, hyrbilar... Allt du behöver.
- Du betalar bara med kredit. - Vad pratar du om?
Besök dem! Åk till deras hus. Träffar dem, ger dem blommor. Rosa.
Du kollar läget.
- "Kolla läget"? - Jag har till och med skaffat kartor.
Allt du behöver. Och...din nya skiva.
- Resemusik. - Okej, jag tar den.
- Hej. Bara kaffe, tack. - Några tips bara.
Angående kläderna. Något glansligt. Släpp inte efter.
Och ta alltid med blommor. Rosa. Kolla efter din son. Fotografier, vad som helst.
Antydan till något. Rosa papper. Rött bläck. Hitta en skrivmaskin.
Ta med skrivmaskinen till mig, så kan jag kolla om den stämmer överens med brevet.
Du är galen, Winston. Även om du kunde,-
-på något sätt få mig att göra det, vilket du inte kan,-
Du är ingen detektiv, jag är inget offer från en av dina deckarromaner.
Glöm det. Inte en jävla chans.
- Efter allt mitt jobb? - Du kan göra det.
- Du åker, jag betalar. - Omöjligt. Jag har tre jobb-
-och fem ungar. Och det är ditt liv.
Jag har verkligen planerat den här strategin,-
-men bara du kan lösa mysteriet.
- Varför, då? - För att du kan kvinnor.
Låt mig fråga dig en sak. Vi säger att jag gör den här resan,-
-och den här ungen verkligen finns och han dyker upp när jag är borta.
Nej, då. Jag kollar ditt hus varje dag.
- Ja, vad gör du då? - Om han dyker upp?
Oroa dig inte. Jag fixar det.
- Okej, du fixar det. - Lyssna.
Jag har sju minuter kvar av rasten. Imorgon innan jobbet,
-släpper jag av dig vid flygplatsen. Jag har ordnat ett tidigt flyg.
Det kommer inte att hända. Inte en chans.
Jag hämtar dig klockan sju.
- Mamma vill inte att jag bär en bikini. - Jag fattar inte att hon låter dig åka på detta.
Hon vet inte. Eller, jo. Hon tror att jag är med din familj.
Annars hade jag inte fått åka, han hade blivit vansinnig.
- Tänk om hon ringer min mamma. - Hon tror ju att hon är här.
- Det är helt perfekt. - Vänta lite!
Det kommer att bli bra. Oroa dig inte.
Hoppas jag träffar några söta killar på festen ikväll.
En är så himla söt. Han sitter bakom oss.
- Herregud. - Han tittar på oss.
- Han är så söt. - Han är nog modell.
- Herregud. - Som modellen för Calvin Klein.
Så häftigt.
- Vi måste äta någonting. - Jag svälter.
Leta efter ledtrådar. En skrivmaskin.
Något rosa. Det här borde bli enkelt.
"Hej, Laura. Det är jag. Don. Kommer du ihåg mig?"
- Hej. Vem är du? - Don Johnston.
- Verkligen? Don Johnson? - Ja. Nej, Johnston. Med ett T.
Bor Laura Daniels här? Hon hette Miller förut.
Ja, det är min mamma.
Jag är en gammal vän.
- Jag har inte sett henne på... - Kom in.
Mamma kommer snart hem. Varsågod och sitt.
Känn dig som hemma.
Jag heter Stella. Eller mina vänner kallar mig det.
Men jag heter egentligen Lolita.
- Lolita? - Ja.
Vill du har någonting? Vi har isglassar.
- Nej, tack. Okej.
- Lolita? - Ja?
- Har du några syskon? - Hur så?
Tycker du att jag behöver några?
Min telefon. Stanna där, jag kommer snart. Okej?
Vänta, min mobil ringer. - Hallå?
Kan jag hjälpa er med något?
Är det du, Donny?
Hej, Laura.
Vad gör du här?
Vi har kyckling till middag.
Det var därför du var naken.
Här så.
Och Larry exploderade i bitar på banan.
Synd att det hände, så är det bara jag och Lo.
Det var till och med på teve.
Jag beklagar.
Ditt hår ser precis ut som en ananas, Lo.
- Mamma...! - Visst gör det?
Ja, det ser faktiskt ut som en ananas.
- Vad jobbar du med? - Mamma har eget företag.
- Verkligen? - Jag är garderobsorganiserare.
- Vad för något? - Jag organiserar i folks garderober.
Jag tar även hand om lådorna. Jag sätter etiketter, organiserar.
- Och jag sorterar efter färg. - Och hon får betalt för det.
Det är otroligt!
Lolita! Jag sa att du fick smaka, nu räcker det.
Det är inte häftigt.
Lolita... Intressant val av namn, Laura.
Vad?
Så, Donny. Jag hörde att du gjorde en stor vinst i någon affär för några år sedan.
- Vad håller du på med? - Datorer.
Herr Storfräsare.
Ja, det är jag. Vaddå, då?
- Ska ni ha loppmarknad? - Ja...
- Det är något vi gör varje lördag. - Larry hade en massa skräp i garaget.
Jag fick en granne att måla en skylt åt oss. Det är kul.
- Ska ni sälja någon skrivmaskin? - Nej!
Det är bara så 1900-talet!
Kom du hela vägen hit för en skrivmaskin? Vad ska du med en sådan till?
En vän bad mig kolla efter en. Kom precis ihåg det.
- Jag glömde göra efterrätt. - Don har ätit några av mina isglassar.
Donny... Vad gör du här?
Jag letar bara efter en skrivmaskin.
Jag kommer ihåg.
- Hej då, Don. - Hej då, Laura
- Kom tillbaka någon gång. - Vi ses, Laura.
Lo...! Gå och klä på dig!
- Kan jag hjälpa dig? - Dora?
- Ja. - Det är jag. Don.
- Kommer du ihåg mig? - Don!
Vad gör du här?
Jag tog med lite blommor.
Så snällt av dig.
Vill du komma in?
Vad för dig hit?
Jag var i närheten, så jag tänkte att jag skulle ta ett besök.
Jag förstår. Hur hittade du mig?
Jag håller på med datorer. De kan göra vad som helst.
- Fint ställe du har. - Tack. Det är ett fint exemplar.
Jag och min man säljer fastigheter.
Vi säljer villor, moderna. Och designade hus.
Eller har du all denna informationen på din dator?
Nej. Dina kort är rosa.
Ja. Min man tyckte att det är gulligt om jag har rosa och han blå.
Jag gillar ditt pärlhalsband.
Gav jag dem till dig?
Det tror jag inte.
Det borde jag ha gjort.
Det är konstigt att du dyker upp så här.
Ja, det är det.
Det är min man.
Hej!
Var är min perfekta lilla...? Vad har vi här?
Hej. Don Johnston. En gammal vän till Dora.
Du ser inte så gammal ut, bara gammal.
Jag heter Ron. Don Johnston?
Han är en gammal flört, va?
Don kom bara förbi, helt oväntat.
Trevligt att träffas, Don. Ron och Don?
- Stannar Don på middag? - Nej.
- Jag kan verkligen inte. - Klart att du kan.
Visst? Älskling?
Datorer, va?
- Det måste vara lönsamt. - Ja, det har gått bra.
Fastighetshandel har varit lönande för oss.
Först tänkte jag hålla på med vatten på flaska,-
-för i framtiden tror jag att vatten blir mer värdefullt än olja eller guld.
Ja. När man är törstig så tar man sig ju inte en klunk olja.
Eller hur? Eller guld för den delen.
Du har verkligen rätt.
Men vi bestämde att fastigheter var det rätta.
Och företaget har varit lönande.
Det är vackra blommor.
Jag vill visa dig något, Don. Ursäkta mig ett ögonblick.
- Visst är det ett häftigt foto? - Wow! Ja.
Visst är det galet? Min Dora. Min lilla Dora.
- En ung hippietjej. - Fint, Ron. Lägg tillbaka den nu.
Väcker ett och ett annat minne, eller hur?
Jag tog det där foto, eller hur?
Visst är det konstigt, hur folks liv förändras? Eller hur?
Har ni några barn?
Det är ett ganska känsligt ämne.
Du förstår... Jag ha alltid velat ha barn med Dora. Egna barn.
Men hon ville inte. Så det måste jag respektera.
Jag vet inte om jag hade haft tiden och tålamodet till att vara en bra mamma-
-till Rons barn.
Jag är glad över att ha min Dora.
Du, då? Är du gift?
Nej, jag är fortfarande ungkarl.
Ungkarl? Men har du några barn?
- Han sa precis att han var ungkarl. - Ja, men... Man vet ju aldrig.
Nej, inga barn jag känner till.